Navečer cestou ze školy jsem opět slyšela ty kroky. U velkého hlohu pak čekali ti dva. Mávali prakem a mluvili o tom, že jestli řeknu, co jsem viděla, že mi ukážou. Chtěla jsem je obejít, ale pořád mi stoupali do cesty a odstrkovali mě. Měla jsem dost nahnáno. Naštěstí šel kolem pan Božetěch z úřadu, tak jsem ho na dálku pozdravila a oni utekli.
Nejsem žádný žalobníček, ale zvířata by se týrat neměla. Chudák Pajda!