Jak bylo na táboře. V létě jsem byl na táboře Bílá skála. Tábor byl hodně veselý. Hned za táborovou závorou byl malý hrobeček. Byl to hrobeček velikého kapra jménem Pepík, který byl vládcem táborového rybníčku zvaného Plivník. Kapr měl takovou tlamu, že se do ní vešla celá půlka rohlíku. Táborová hlídka mu nosila od oběda knedlíky a on je polykal celé najednou! To ale bylo vloni, letošní zimu Pepík nepřežil. Letos přišel jednou na návštěvu starší pán. Když uviděl u brány hrobeček, ptal se, který chlapeček tam umřel a co se mu stalo. Hlídka se málem udusila smíchy. Jednomu kamarádovi jménem Trnka se ale stala opravdová zvláštnost. Šli jsme s oddílem na borůvky a on šel první, byl trochu napřed. Najednou z mlází vyskočila srna a přímo proti němu. Kopýtkem se mu odrazila od čela a zmizela v houští. Nikomu se nic nestalo, ale lekli se určitě oba. Pak jsme rýmovali, že je s námi v oddíle Trnka, kterého kopla srnka. Jindy se zase sportovní instruktor Váňa vsadil, že při přetahování lanem jej nepřetáhnou ani všechny děti z tábora, a těch bylo přes sto. Na hřišti bylo připraveno lano, kterého se nikdo nesměl dotknout, než zapíská píšťalka. Než jsme stihli lano všichni chytnout, Váňa omotal svůj konec lana kolem fotbalové branky. Zabrali jsme a branka se začala kácet. Váňa tedy svůj konec pustil, aby branku zachránil. Jak se lano z brankové tyčky odmotávalo, udělalo mu na stehně tři jelita. Tak získal přezdívku Jelito. Nejvíc jsme se nasmáli u táboráku. Vedoucí Karel a Honza si předváděli scénku, jak arizonští jezdci krotí divokého koně. Jako koně si vybrali vedoucího Jirku. „Kůň“ vůbec nebyl divoký. Byl líný, neustále odmlouval a protestoval, chtěl právního zástupce a ekologického aktivistu proti týrání zvířat. Lákali ho na mrkvičku, ale on chtěl nízkotučný jogurt. Péťa, se kterým jsem bydlel v chatce, se smál tak, až se počural. A pak že na táboře není veselo.